- Pappa! Det är Diego. - Vad?
Ingen fara, björnunge. Vi ska rädda honom. Är du redo, Matt?
Ja, sir.
Kom igen, Matt.
Så ska det se ut.
Alpha... Fas ett är slutförd. Avvakta.
Tre, två, ett...
Sätt fart!
Beredd, gröngöling?
- Vapnen redo! - Svar ja.
- Snyggt, Benji! - Sluta kalla mig för det.
- Du gillar det. - Nej, jag hatar det.
Diego! Det är Jeanne! Känner du inte igen mig?
Han gör inte det. Ta med honom till lastbilen.
- Fan vad lätt. - Knip igen, allihop!
Kom igen, kapten. Det är över. Nu firar vi.
Jag är överste nu, Pope. Det är inte över förrän...
...det är över.
Ta skydd!
- Maggie! - Vad i helvete är det där?!
Vänta! Skjut!
Jag har slut på ammunition! Jag har slut!
- Jag vill också ha en sån. - Kom, Matt! Din pappa är här.
- Är området säkrat? - Det var inte lika lätt som väntat.
De var förvarnade. Vi var enkla byten för de där megarobotarna.
Espheni har ett äss i rockärmen. Det är nog bäst att vi sticker.
Uppfattat, sir.
Bra jobbat, allihop!
- Vad sägs om att åka hem? - Verkställ!
- Skönt att se er, herr president. - Säg inte så.
Ni är ju det, så jag vill inte att ni åker ut på fler farliga uppdrag.
Det har jag sagt åt honom. Jag håller med general Bressler.
Om jag blev vald så ville jag inte ha skrivbordstjänst och kallas president.
Alla ska slåss tills utomjordingarna lämnat planeten. Så enkelt är det.
Jag vill träffa befälhavarna i krigsrummet om en timme.
- Har du hört nåt från Anne? - Då hade jag sagt det.
- Hur går det för Arthur? - Han är helnöjd med ordföranderollen.
Hellre han än jag.
- Bra jobbat, Matt. - Jag hade inte klarat det utan honom.
- Du var helt fenomenal. - Jag hade velat döda ett par.
- Matt! Kom nu då! - Vi ses, pappa. Överste Weaver.
- Ses i krigsrummet om en timme? - Visst, Tom. Professorn. Presidenten.
- Vad ska jag kalla dig? - Tom räcker. Inget har förändrats.
De senaste sju månaderna har mycket förändrats.
Ingen fara, sprintern. Vi ska inte tappa dig.
- Var försiktiga. - Har ni honom?
Jävlas inte med mig nu när jag kan ta mig fram.
- Det sket sig verkligen i dag. - Vi ska inte prata om det här.
Kom igen, tjejen! Sisten till barackerna.
- De behöver hjälp på sjukhuset, Ben. - Jag ska bara bli klar här.
- Vad är det? - Du och sönerna. Masonkämparna.
Det är bara så gulligt.
Så det här är den nya ordningen? Mason-regeringen, allas vän.
Här välkomnas alla utomjordingar som kommer hit.
- Mexiko lockar mer för var dag. - Jag behöver bättra på solbrännan.
Vi vet inte om det är bättre där om vi har rymdbataljoner i hälarna.
Skit i det här.
Jag tar min ölterapi tidigare i dag och finns i Nästet.
- Diego... Är vi redo, dr Glass? - Alldeles strax.
- Du minns väl Diego? - Javisst. Det kommer att gå bra.
Han har inte varit tyglad så länge så det borde gå fort.
- Avlägsnas parasiten helt? - Helt och hållet, utan bieffekter.
Nästan... Nästan...
Jag har den!
- Extraherar den nu. - Vänta här.
- Det är klart. - Jag kommer in.
- Jag har den. - Han klarar sig. In på uppvakningen.
Förbered nästa patient.
- Välkommen tillbaka. - Det är skönt att vara tillbaka.
- Marina. - Dr Glass.
- Stannar du tills vårt barn kommer? - Det går nog att ordna.
- Varför jobbar du fortfarande? - Jag är den enda som kan apparaten.
- Men ändå... Ta det lugnt. - Jag lovar.
Vi ses senare.
Ledsen att jag är sen. Lediga, mina herrar.
Vad gör vår rymdvän Cochise här?
Volm-rasen är våra allierade och har rätt att göra sig hörda.
Som Hal sa, så sket det sig i dag. Är det en rimlig bedömning?
Det beror inte på Weavers plan. De verkade vänta oss.
- Det första bakhållet vi råkat på. - Skulle vi ha en spion bland oss?
Vi måste överväga möjligheten.
Med rymdteknologin och ögonmaskarna vi sett, kan det vara vem som helst.
- Och Skitters som strövar fritt här. - De är rebeller som hjälper oss.
För inte så länge sen dödade de människor för överherrarna.
De har inte gett oss nån anledning att tvivla på dem.
Får en gammal soldat säga sin mening?
För ett år sen var chanserna att vinna kriget nästintill noll.
I sju månader har vi lyckats göra mer än att irritera dem.
- Men i det långa loppet... - Låt mig tala till punkt.
Vi har varit så effektiva att fienden blivit tvungen att ta till spionage.
- Jag ser det som goda nyheter. - Tack, general.
Det var roligt att höra och har håller helhjärtat med.
Det är verkligen goda... nyheter.
- Förlåt, var det opassande att prata? - Inte alls. Fortsätt gärna.
Espheni har inte bara tagit till spionage, som generalen säger-
- men de har tvingats skicka terrängdroider-
- som används mot mer avancerade trupper.
Ni har skakat om Espheni, vilket är en anmärkningsvärd prestation.
- Vi vinner inga avgörande strider! - Espheni bemästrar stora offensiver.
- De klarar inte våra skärmytslingar. - Det går inte ihop.
Mänsklig logik måste läggas åt sidan när man slåss mot utomjordingar.
Vi måste hur som helst ta itu med den förbannade mullvaden.
Jag föreslår att Arthur Manchester får leda utredningen.
Han har ett sinne för sånt och visste inget om vårt uppdrag.
Tack, mina herrar.
Skönt att du kom, Hal. Jag visste inte om du fick meddelandet.
Högt och tydligt.
- Jag har saknat dig så. - Jag har saknat dig mer än du tror.
En till mardröm? Minns du vad den handlade om?
Nej.
- Nåt får dig att vakna kallsvettig. - Jag säger ju att jag inte minns.
Okej?
- Du kanske kan prata med nån om dem? - Det behövs inte.
Jag behöver bara rullstolen som nån ställt på andra sidan rummet.
- Vad händer i dag? - En till fullpackad dag.
Medborgarnas forum om två dagar? Arbetskommittén? Den sköter Arthur.
Inte sen du lät dr Manchester leda er hemliga utredning.
- Det går säkert rykten om spionen. - Ja, så forumet lär inte bli roligt.
- Hej, Ben och Denny! - Har du tid en stund?
Ledaren för Skitterrebellerna vill träffas.
- Han vill att du kommer till lägret. - De känner sig inte säkra i stan.
- Inte med allt anti-skitter-snack. - Anti-skitter-snack?
- Jag och Weaver kommer i kväll. - Det ska vi hälsa. Tack.
- Det ser mycket bättre ut. - Det gör väl det. Eller, jo.
För fyra månader sen kunde han inte röra sig, så han har kommit långt.
Han har rätt inställning och kämpar verkligen.
Jag vet.
Det är bara det... Jag vet att han har en tapper fasad-
- men han har haft hemska mardrömmar de senaste veckorna.
Han vill inte berätta om dem men jag vet att de skrämmer honom.
- Han har inga fysiska problem. - Men det är nåt som är fel.
Nåt har hänt med honom. Jag tror att hon gjorde nåt.
- Karen? - Ja.
Det skulle inte vara omöjligt men vi har undersökt honom.
Så gott vi kan, i alla fall. Och vi kunde inte hitta nåt.
Jag vet.
Tur att han har haft dig, Maggie. Han hade inte klarat det utan dig.
Tjena, snygging! Vill du dansa?
Jag vill bara be om ursäkt för att jag betett mig som en...
- Skitstövel? - Ja.
Allt är förlåtet.
- Fortsätt träna. - Ska bli.
Jag är glad att du kom, Anthony.
Jag vet inte om jag kan hjälpa men professor Mason bad mig komma.
Vad jag förstår så var du polis i Boston före invasionen.
Fem år på patrull och fem år som knarkspanare.
- Vi har ett allvarligt problem. - Menar du spionen?
- Har du hört talas om det? - Alla har det och är rätt oroliga.
Jag ska försöka hitta mullvaden och har nytta av din erfarenhet.
Att ha gripit ett par langare gör inte mig till nån spionutredare.
- Hur vet du att inte jag är spionen? - Det gör jag faktiskt inte.
Då ska jag förklara varför jag inte är spionen.
Motiv är det första man letar efter.
Varför skulle jag hjälpa krypen som jag försökt döda i två år?
Jag har personalfiler jag vill att du tittar på. Här är en lista.
Det är många namn jag känner igen. Några känner jag väldigt väl.
- Jag har stridit med dem. - Ja, dessvärre.
- Varför behöver du min hjälp? - Jag har 50 misstänkta.
Jag behöver hjälp med att avgränsa listan.
- Tack för att ni kom på kort varsel. - Du sa att det var viktigt.
Vi vet att Espheni förbereder sig för en stor offensiv mot Charleston.
De har redan misslyckats tre gånger.
- Vi har starkare försvar än nånsin. - De suktar efter att straffa oss.
- De uppskattar inte att bli sinkade. - Skönt att vi försvårar för dem.
Men människorna är inte målet. De är ute efter Volm-rasen.
- Deras trupper är på väg. - För att krossa Espheni?
De påstår det.
Tack för varningen. Vi håller er informerade om våra planer.
Vi står alltid till förfogande.
En ny överherre har ersatt den ni dödade-
- och lär vara farligare än sin föregångare.
- Det överraskar mig inte. - Men den här överherren är människa.
- Människa? - Det stämmer.
Karen.
- Vad gör du? - Du somnade med kläderna på.
Jag försökte ta en tupplur efter ett par långa skift.
- 25 avtyglade utan komplikationer. - Det känns väl bra?
Det gör det verkligen.
Vi borde ha haft Volm-tekniken för längesen. Vi förlorade många barn.
- Hur har din dag varit? - Lika galen som alltid.
- Det dröjer innan jag får sova. - Vad...?
Marina och hennes galna scheman. Hon måste sluta leka Vita huset.
Vita huset och presidenten över 20 kvarter.
Charleston växer. Flyktingar anländer varje dag.
Alla måste känna sig säkra för att det inte ska sluta med kaos.
Jag saknar faktiskt livet på vägarna med Skitters i hälarna.
- Vi hade mer tid tillsammans då. - Jag vet.
Vi ses senare.
Vill du gå och äta? Det finns ett nytt shawarmaställe i Pope Town.
- Vi kan säkert köpslå med läkarbesök. - Jag är helt slut.
Jag tittar till blindtarmspatienten och sen stupar jag i sängen.
- En annan gång? - Definitivt. Jag tar den.
Oj... Vattnet gick.
Pappa! Anne håller på att föda!
Tom! Jag har avgränsat listan till ett dussin misstänkta.
- Jag kan inte prata. Anne ska föda. - Jaha? Det kan vänta.
En milisgrupp såg ert läger när de reste genom Kentucky.
Kentucky? Är det sant?
Vi har försökt rädda allt fler sen vi lärde oss att avlägsna tyglingen.
- Visste du att jag var där? - Jag letade efter dig överallt.
- Är det där de nya varelserna bor? - Ja, de är 20-25 stycken.
- De håller mest till i sin bunker. - Var kommer de ifrån?
Jag vet inte. De sa att deras planet invaderades precis som vår.
De har jagat överherrarna och befriat planeter i hundratals år.
- Litar du på dem? - Tack vare dem överlever Charleston.
De har gett oss nya vapen och det är svårt att inte tro på dem.
Men litar du på dem?
De är utomjordingar. Vem vet om de är ett dugg bättre än överherrarna.
Utegångsförbud om en halvtimme. Jag vill visa hästarna.
En butler från 1800-talets England som slåss mot liemän?
Med en tioårig husbonde? Knäppt. Jag föredrar riktiga superhjältar.
Du kan inte jämföra serietidningar med manga.
Syna, lägg dig eller res. Vad säger du, sötnos?
Jag reser.
Det är humrarna eller elefantmännen som har tjallat för fiskhuvudena.
- Vi borde jaga ut dem ur stan! - Lars, min vän!
Du har haft en lång dag i skytte- graven och ska få ett gott råd.
- Vad då? - Håll käften! Okej?
Håll allt skitsnack i skallen. Spara det till memoarerna.
Vänslas du med rymdvarelserna nu?
Sitter du inne med alla svaren? Känner du dig smart?
Nej.
Vet du vad? Jag bjuder på ett glas. Huset bjuder.
Allihop! Tagga ned!
Ni har alla bekvämligheter ni behöver här i Nästet.
Bjud pojkarna på en runda med nåt billigt och håll ett öga på dem.
- Du borde sova. - Jag klarar mig.
- Har vi missat det? - Nej, vattnet har bara gått.
- Jag trodde att hon skulle föda. - Det kommer att bli en lång natt.
- Det kan dröja. Vi får nog ta fram... - Monopolet. Jag hämtar brädet.
- Allvarligt? - Det är en familjetradition.
Jag hörde inte att du kom. Är det redan dags?
Så det är du?
Pappa...
Jag är ingen expert, men Manchester sköts av ett Volm-modifierat vapen.
Det är bara militären som har tillgång till såna vapen.
- Ta reda på om några saknas. - Ja, sir.
- Det är mitt fel. - Ta inte på dig ansvaret för det här.
Arthur sa att han hade avgränsat listan med misstänkta.
Om han skrev nåt så är listan borta.
- Han var nära att avslöja mördaren. - Alltför nära.
Dr Manchester var en god människa.
Han kunde vara omdömeslös men hade hjärtat på rätta stället.
Jag behöver hjälp att avslöja spionen så fort som möjligt.
Jag har inte mycket att gå på. Bara listan Manchester gav mig.
General Porter och Bressler får granska all militär personal.
Håll miss Peralta informerad.
Det säger sig självt att vi måste hitta mördaren innan fler dör.
Nu får ni ursäkta mig. Jag ska bli pappa.
Krysta en sista gång, Anne.
Det är en flicka!
En flicka... Kom hit.
Hej, älskling.
Innan vi inleder medborgarnas forum-
- så vill jag att ni välkomnar en ny medborgare till nya USA.
Alexis Denise Glass-Mason.
Tackar.
Vi har förlorat en kamrat i veckan. Arthur Manchester.
Hans minne lever vidare hos Charlestons medborgare.
Det senaste offret i ett krig som krävt otaliga liv.
Vår fiende vill förgöra oss.
De ger sig inte förrän de har utplånat oss fullständigt.
I två år har vi levt under förtryck och har mot alla odds överlevt.
Och de senaste sju månaderna har vi börjat vinna.
Volm-rasen har gett oss nya vapen, nytt hopp och ny uppmuntran.
Men vårt verkliga vapen som kommer att leda till seger-
- är människosjälens styrka och uthållighet.
- Jag vill bara spy. - Vi borde dra till Mexiko, chefen.
- Har jag nånsin varit utan en plan? - Inte vad jag vet.
- Jag förstår inte. Vad gör jag här? - Jag har alltid velat vara med dig.
Jag slutade aldrig tänka på dig trots förvandlingen.
- Förvandlingen? - När jag blev en av dem.
- Du har gjort nåt med mig. - Jag implanterade en sond.
I din hjärnbark. Den har en rätt enkel funktion.
- Varför? - Så att vi alltid är sammankopplade.
- Nej... Det är inte rätt. - Det är det visst.
Vi är skapta för varandra.
- Jag vaknade med förlamade ben! - Du försökte motstå sonden.
- Nu kan du ju gå. - Bara för att det här är en dröm.
Strunta i om det är en dröm. Det här...
...är allt som spelar nån roll.
Stig in.
Jag har sparat den här till ett särskilt tillfälle.
Den ska vara fin. Gratulerar till din dotter.
Tack, Dan. Jag uppskattar det. Slå dig ned.
- Vill du ha en whisky? - Jag tackar inte nej.
- Tack, Skål för dig och Anne. - Och för framtiden.
Det här var gott.
Arthur förstod sig på whisky.
Önskar du nånsin att vi hade stuckit innan Volm-rasen anlände?
Ibland gör jag det.
- Men... - Jag vet. Jag vet...
- Får jag tala klarspråk med dig? - Du har aldrig gjort nåt annat.
Du har en allians med nya varelser som jag inte litar ett dugg på.
Jag har fått det intrycket de senaste sju månaderna.
- Vad håller vi på med egentligen? - Vi vinner, kort och gott.
Allt tack vare Cochise och Volm-rasen.
Och när vi besegrat överherrarna så tror du att de andra ska...?
- Jag har inga villfarelser. - Det tror jag nog, om du ursäktar.
Tror du att Roosevelt och Churchill ville samarbeta med Stalin?
De behövde honom för att vinna kriget.
Det här är vårt krig. Det är mänsklighetens krig.
Så fort vi glömmer det och börjar förlita oss på att andra ska hjälpa-
- så är vi illa ute. Du kan inte få mig på andra tankar.
- Tänk om jag trots allt kan det. - Jag förstår inte.
Följ med mig.
- Vad gör du där borta? - Letar efter dina kängor.
- Jag ställde dem här i går. - De står inte där nu.
- Har du sovit gott i natt? - Ja, faktiskt. Äntligen.
- Inga mardrömmar? - Inga alls.
Här är de, längst bak. Vad märkligt.
- Vet Bressler och Porter om det? - Du och jag är de enda.
- Cochise och jag håller hög säkerhet. - Du och Cochise?
Vårt huvudsakliga mål har varit att vilseleda Espheni från det här.
- En rätt stor sak du hållit från mig. - Det bär jag ansvaret för.
- Jag bad Mason att inte berätta nåt. - Minns du tornet i Boston vi anföll?
De har tusentals som utgör en sköld som hindrar Volm-rasen att anfalla.
Slår vi ut ett av dem så kan ett av våra skepp nå Jordens atmosfär.
Det är det här spionen är ute efter.
Jag förstår inte. En stor kanon? Vad är det för nåt?
Det är mer än en kanon, överste.
Det kommer att bli faktorn som får ett slut på stridigheterna.
En chans att vinna kriget, Dan. Tänk bara.
Vad ska den här bjässen åstadkomma egentligen?
Översättning: Retail Textning: enhet